Author: Mihailo

ОШ „Краљ Петар I“
Ниш
Аутори:
Ђорђе Дисић
Илија Стојановић
Андреј Јанаћковић
Михаило Милић
Максим Докић
Ученици 6. разреда
Ментор:
Снежана Савић
Март, 2022. године

ПОРЕКЛО
Алан Форд је италијански стрип, који су створили сценариста Лучано Секи (псеудоним Макс Бункер) и цртач Роберто Равиола (псеудоним Магнус). Стрип је политичка сатира која као основу радње користи пародију на гламурозне тајне агенте попут Џејмса Бонда. Лик Алана Форда Магнус је нацртао по узору на британског глумца Питера О'Тула, док је у лику Боба Рока дао сопствену карикатуру. Први број Алана Форда изашао је у Италији у мају 1969. Након само неколико бројева стрип је стекао велику популарност. Након броја 75. Магнуса као цртача замењује Паоло Пифарерио. Након тога долази до постепеног али сталног пада квалитета стрипа. Алан Форд излази у Италији у редовним месечним епизодама и данас. У бившој Југославији Алан Форд је од 1972. издавао загребачки Вјесник. Стрип је излазио на две недеље. Вјесниково издање карактерише изузетно духовити превод Ненада Бриксија (1922—1984), а многобројни цитати из Бриксијевог превода су постали део популарне културе на читавом српскохрватском говорном подручју. Успех који је имао у Југославији, Алан Форд није забележио ни у једној другој земљи, па чак ни у Италији. У појединим земљама као што су Француска и Бразил, издато је тек неколико бројева, а у Грчкој неколико десетина. До распада Југославије, доживео је чак три реиздања. Старе епизоде су због великог интересовања поново издаване упоредо са новима. Након распада СФРЈ у Србији накратко Алан Форд издавала краљевачка кућа Маверик. У Србији Алан Форд редовно излази једном месечно у издању издавачке куће Цолор Пресс Гроуп из Новог Сада. Уредници издања за Србију били су Димитрије Бањац и Младен Урдаревић, данас познати као учесници популарног ситкома "Државни посао". Данас је главни уредник редовног издања Александар Андрић, а специјалног издања "Приче Броја Један" Јасен Кундалић.

Занимљивости
Године 2012. објављено је прво издање књиге Лазара Џамића, "Цвјећарница у кући цвећа". Књига се са социолошког и историјског аспекта бави феноменом популарности Алана Форда у Југославији, која је била већа него и у матичној Италији и свим другим земљама у којима је овај стрип излазио. Аутор у једном интервјуу објашњава да је једно од његових тумачења ове популарности следеће: "Постојала је једна интересантна дихотомија између аутентичног веровања да живимо у једној од најбољих држава у свету и истовремено схватање да ту много шта не ваља и не функционише и да је много шта привид. То јесте једна врста аланфордовске поетике, што је стрипу давало додатну оштрицу".

Место радње, главни и споредни ликови
Централа групе ТНТ се налази у Њујорку, мада се са временом отвара и „подружница“ (филијала) у Лос Анђелесу, коју води Велики Цезар (пре сукоба са остатком групе) и мистер Ламп (после сукоба са Великим Цезаром). У њој су и браћа Боба Рока. Иако већина епизода почиње и завршава се у „цвећарници“, радња великог броја епизода се догађа и на другим местима, стварним или измишљеним. Нпр. у Ираку (епизода „Пустињаки блесак“), Бразилу (читав циклус), Парадору (пародији на латиноамеричке банана државе). Алан Форд је сиромашни плавокоси младић који је одрастао у сиротишту. Врло је наиван и добродушан, па га често искориштавају. Игром случаја и замене идентитета постаје тајни агент и члан групе ТНТ. Ова група, коју чине најразличитији ликови, решава бројне тајне задатке, редовно ризикујући сопствени живот. Међутим, од тога немају неке велике финансијске користи, већ су стално гладни и обучени у дроњке. Седиште групе ТНТ је цвећара на Петој авенији, а место радње град Њујорк. Вођа групе ТНТ је Број 1, старац у колицима и са дугачком брадом. О њему лично се не зна готово ништа. Он, међутим, има малу црну књижицу у којој се налазе подаци и греси из прошлости о свему и свакоме. Број 1 је изузетно шкрт, па све финансијске успехе групе задржава за себе, а својим људима даје тек мрвице. Често зна и испричати понеку историјску причу где се уз познате историјске личности, па чак и из давне прошлости, појављује и он лично. Роберт Боб Рок је ниског раста и има велики нос. Због тога је врло искомплексиран и танких живаца. У вечној је свађи са свима. Има три брата, Тима, Тома и Тумба, који су раније били криминалци. Њихов отац је погинуо у пљачки банке, а мајка је погубљена на електричној столици. Сер Оливер је Енглез и увек је у оделу, са полуцилиндром. Најспособнији је члан групе, али има незгодну навику да украде све што му дође под руку. Грунф је проналазач који је у стању да за невероватно мало новца створи најразличитије направе. Ти изуми готово увек раде, али скоро никада онако како би требало. Грунф је немачког порекла, а његови преци су се презивали Грунт. Када су доселили у Америку, онда су то презиме „... из темеља променили у Грунф“. Грунф често носи мајице са најразличитијим натписима нпр. Тко лети вриједи, тко вриједи лети, тко не лети не вриједи или Боље частан узмак него нечастан пораз. Шеф је некада био заменик Броја 1, а сада само спава у цвећари. Јеремија је човек који болује од свих могућих болести и непрестано кука како ће умрети. Најбоља му је изјава: Имам чир на дванаестерцу који ће ускоро пријећи на тринаестерац! Минует Макон је вереница Алана Форда која са њим ради у групи ТНТ (у цвећари). Лепа је и то користи као свој адут, али је врло храбра, одважна и реална. Увек охрабрује Алана и избавља га из разних невоља у које упадне током тајних задатака. Појављује се у каснијим бројевима. Постоје и бројне животиње које деле судбину чланова групе ТНТ. То су пас Носоња, брбљиви папагај Клодовик, мачка Пруди ... Споредни ликови[уреди | уреди извор] Уз чланове групе ТНТ постоје и низ споредних ликова који се увек изнова појављују: Њихов комшија је стари пензионер који се стално свађа са њима јер у животу нема паметнијег посла. Брок је не превише способан полицијски инспектор. Генерал Вор (Рат) поверава Броју 1 задатке од националне важности који су, наравно, добро плаћени... Самоубица који се стално покушава убити и када му то не пође за руком каже да није способан ни да се убије. Поцхита је бивша жена Великог Цезара. Способна је да заведе сваког члана групе ТНТ Поцхито је брат. Тромб* је главни негативац раних епизода Алана Форда. Он је лудак који жели да уништи свет, дебељко са манијакалним намерама, пародија на негативце серијала о Џејмсу Бонду. Суперхик је највећи непријатељ Групе ТНТ. Он краде од сиромашних и немоћних да би дао богатима; поређење са Робином Худом је неизбежно. По дану је чистач улица и због тога не воли сиромашне људе, јер они бацају смеће посвуда. Доживео је несрећу у којој се замало утопио у хиљадама литара алкохола из неке фабрике. Тада је добио велику моћ и у стању је свакога савладати својим алкохолним задахом. Бепа Џозеф је женски лик (велика Суперхикова љубав) - такође непријатељ групе ТНТ. Краси је импозантна величина, брадавица на носу и тродневна брада. Бела Џозеф има и свој алтер-его, певачицу Моргану, која је уведена у епизоди „Љепотица из Рија“ као мистериозни непријатељ групе ТНТ у коју је заљубљен Број 1. Тек епизода „Морганина тајна“ открива да је Моргана у ствари Бела Џозеф коју је Суперхик продао у Бразилу, па ју је откупило неко бразилско племе које је хтело да је жртвује. Ипак, избавио ју је врач противничког племена и дао јој заносан изглед који она жели да искористи против групе ТНТ. Гумифлекс је битно опаснији, упорнији и ефикаснији непријатељ групе ТНТ. Тајанствена особа гуменог лица, која невероватном лакоћом мења изглед и идентитет. Барон Вурдалак је вампир, лик који се такође појављује у стрипу Сатаник, такође креацији Магнуса и Бункера. Он се са својим грбавим помоћницима и вампирском дружином може схватити и као пародија на грофа Дракулу.

Зовем се Форд, Алан Форд:
Како је шпијун из италијанског стрипа постао југословенски херој
Ако заиста желите да сазнате нешто више о бившој Југославији, у руке ће вам пре или касније доспети један италијански стрип чија се радња највећим делом одвија у Њујорку. „Алан Форд“, стрип серијал о доживљајима симпатичног али дозлабога неспособног тајног агента, доживео је седамдесетих и осамдесетих година прошлог века незапамћен успех у тој земљи – толики да се ових дана у београдском Музеју Југославије одржава изложба под насловом „Алан Форд трчи почасни круг“, посвећена фиктивном јунаку који је дефинисао укус генерација.
На први поглед, радња „Алана Форда“ нема готово ничег заједничког ни са Италијом ни са бившом Југославијом. Његов протагониста ради за ТНТ, супертајну обавештајну агенцију чије се седиште налази у једној њујоршкој цвећари. Смотани Форд (који је у тајну групу доспео пуком игром случаја) и његове пођеднако неспретне колеге, упркос низу перипетија, из сваке авантуре излазе као победници.
„Алан Форд“ је у матичној Италији доживео пристојан комерцијални успех, али његов јединствени стил, пун интерних шала и игара речима, представљао је готово несавладиву препреку за стране издаваче. Данско издање (у коме је главном јунаку име промењено у Оскар Мортенсен) повучено је из продаје после шестог наставка, а издавачи са енглеског говорног подручја никада нису ни показали жељу да га објаве. Стрип се нашао и на француском и бразилском тржишту, али је постао хит искључиво у бившој Југославији. Разлози због којих је до тога дошло одавно су предмет дебате. Многи сматрају да је у друштву које је свој интернационалистички идеализам употпунило готово непревазиђеном формом бирократске неодговорности „Алан Форд“ представљао идеалан облик социјалне сатире. Његовој популарности без сумње је допринео и генијални превод загребачког издавача Ненада Бриксија. Брикси не само да је разумео суптилни хумор оригинала, већ је пронашао и изванредне хрватске алтернативе за практично непреводиве италијанске изразе и игре речима, створивши на тај начин јединствени аланфордовски језик, који се за кратко време проширио по целој Југославији.

Творац „Алана Форда“ био је италијански издавач и писац Лучано Секи (псеудоним Макс Бункер), а прва епизода серијала појавила се у продаји у мају 1969. године. Јунаци стрипа свој карактеристични, делом реалистични, делом карикатурални изглед дугују цртачу Роберту Равиоли (псеудоним Магнус). Алан Форд изгледом подсећа на британског глумца Питера ОʼТула и представља тип антихероја за кога ће читаоци безрезервно навијати – наивног неспретњаковића са којим могу да се поистовете. Остали ликови су још гротескнији – Број Један, вођа и оснивач групе ТНТ, има дугу, лепршаву браду, док неспособни и вечито незадовољни истражитељ Боб Рок носи смешан огртач налик оном Шерлока Холмса – али ту је пре свега реч о особењацима какве можете срести на улицама сваког великог града. Многи обожаваоци стрипа главном звездом групе сматрају изумитеља Грунфа, самозваног стручњака за све, који је заправо отеловљење антиталента.
Када је Магнус 1974. године напустио пројекат, његов наследник Паоло Пифарерио дао је све од себе да сачува визуелни идентитет стрипа, али енергија више никада није била иста. За истинске обожаваоце, канон „Алана Форда“ чине 75 Магнусових епизода – епски циклус прича о догодовштинама дружине неспособњаковића и сањара у циничном и исквареном свету.
Многе шале и реплике јунака „Алана Форда“ постале су незаменљиви део жаргона генерација обожавалаца и формирале корпус апсурдистичке народне мудрости, која је представљала адекватан коментар на рачун живота у Југославији, а није изгубила ништа од своје актуелности ни у државама наследницама. „Боље жива кукавица него мртви херој“, „Ако каниш побиједити, не смијеш изгубити“ и (можда најбољи политички слоган у историји) „Ми ништа не обећавамо и то испуњавамо“, само су неки од аланфордизама који не престају да циркулишу.

„У Магнусовим цртежима било је нечег истовремено бруталног и нежног“, коментарише загребачки издавач Иван Сршен, вишедеценијски обожавалац популарног стрипа који је 2019. у својој књизи „Хало Бинг!“, насталој у сарадањи са Антонијом Радић, објавио интервју са Максом Бункером. „Та врста дихотомије била је присутна и у југословенском социјализму: идеализам и вера у боље сутра наспрам не тако сјајне стварности, која је многима деловала цинично и сиво. Са друге стране, Бункеру је пошло за руком да у само неколико савршених шала сумира сва негативна обележја капитализма. Тај субверзивни елемент – политички ангажман, провокација, хумор – био је преко потребан, не само у федеративној Југославији, него и у остатку света.“
Југословенски читаоци уживали су у Бункеровом хумору пре свега заслугом преводиоца Ненада Бриксија. „Он је успео да створи специфичан језик“, објашњава Сршен, „тако да су сви ликови говорили необичном комбинацијом књижевног језика и уличног жаргона, нечим оригинално театралним и бизарно смешним.“
Српски експерт за комуникације Лазар Џамић је своју књигу „Цвјећарница у кући цвећа“ посветио управо феномену популарности Алана Форда у Југославији. (Наслов књиге алудира на цвећару из стрипа, али и Кућу цвећа у Београду, последње почивалиште југословенског диктатора Јосипа Броза Тита.) Џамић сматра да становништво комунистичке Југославије у апсурдним аспектима Бункеровог универзума „није видело уметнички израз, већ сопствену свакодневицу“. Он одлази и корак даље и тврди да је „Алан Форд“ заправо представљао аутентични приказ балканског друштва, који није имао никакве везе са политичком идеологијом којој се оно приклањало. „Наш природни облик друштвеног уређења није ни социјализам ни капитализам, већ надреализам“, пише он.
Не сме се потценити ни утицај „Алана Форда“ на развој стрип културе на просторима бивше Југославије. „Био је то један од најважнијих стрипова које сам читао као дете“, прича српски уметник Саша Ракезић (псеудоним Александар Зограф), чији необични, аутобиографски стрипови уживају статус класика савремене српске стрип сцене. „,Алан Форд‘ је без сумње утицао на моје стваралаштво. Из њега смо научили да уметник уопште није обавезан да следи ,званична‘ правила представљања херојских ликова.“
Ракезић је одрастао у Панчеву, граду смештеном двадесетак километара североисточно од Београда. „Сећам се куповине првих издања 'Алана Форда' која су се појавила у Југославији. Био је потпуно другачији од осталих стрипова у понуди. Хумор је био много мрачнији. Било је то нешто најближе андерграунд стриповима што се могло купити у нашој земљи, иако то није била замисао аутора. Није се уклапао у званичне дефиниције. Тајни агенти су у популарној култури обично приказивани као гламурозни хероји, а у овом стрипу су били збуњени, депресивни и крајње неспособни.“

Корнел Шепер, још један љубитељ (и пасионирани колекционар) „Алана Форда“, истиче да се, за разлику од осталих стрипова које је читао у детињству, овога никада није заситио: „Тај стрип је имао укус стварног живота. Имали сте утисак да вам објашњава како друштво уистину функционише“. Корнел ми је показао свеске које је у детињству испунио прелепим илустрованим биографијама јунака „Алана Форда“. На моје питање да ли су и његови другови са истим жаром читали овај стрип, после краће паузе одговара: „Нисам познавао ниједну једину особу која га није обожавала“.
„Алан Форд“ није био једини западњачки културни производ који је у Југославији стекао милионе обожавалаца. Британски сатирични ситкоми су у то време бележили велику популарност, нарочито серија „Мућке“, која се и данас непрестано репризира на различитим телевизијским каналима. Ипак, „Алан Форд“ је зрачио посебним субверзивним симболизмом. Словеначки недељник Младина је 1989. године објавио пародију стрипа, у којој се као један од главних ликова појавио покојни југословенски председник Тито. Младина је била позната по храбром независном приступу коментарисању југословенске политичке сцене, а увођење Тита у апсурдни свет „Алана Форда“ било је још један сигуран знак одумирања политичког идолопоклонства и идеологије прошлих времена. Макс Бункер је од самог почетка био и збуњен и задовољан популарношћу свог стрипа у бившој Југославији, али је одбијао да даје интервјуе. Корнел Шепер је почетком двехиљадитих неколико пута покушао да преко имејла ступи у контакт са Бункером како би га позвао на вече посвећено „Алану Форду“ у загребачком алтернативном клубу „Мочвара“. Пошто није добио одговор, Шепер је отпутовао у Милано и покуцао на уметникова врата. Иако му је Бункеров асистент љубазно саопштио да његов шеф није заинтересован, Шепер каже да је задовољан путовањем јер је за време кратког разговора у предсобљу куће приметио читав низ предмета посвећених „Алану Форду“. Искуство пореди са уласком у храм. Ивану Сршену је пак, игром случаја, пошло за руком да придобије Бункерово поверење. „Бункер је пре неколико година помислио да наша издавачка кућа планира да објави неке његове старе стрипове иако смо ми заправо тражили одобрење да на корице једног нашег издања ставимо једну сцену из стрипа. Послао ми је строго упозорење о могућем кршењу ауторских права. Нисам могао да се уздржим и написао сам му колико ми значи имејл од аутора коме се дивим од детињства. То га је одобровољило и пристао је на интервју.“ „Алан Форд“ се још увек продаје на киосцима у свим државама које су настале распадом Југославије, а његови јунаци не губе на популарности. Честитајући ми нову 2021, један мој пријатељ из Хрватске се нашалио: „Брегзит? Јеси ли сигуран да то није нешто из 'Алана Форда'?“ И заиста, централна премиса стрипа, да је модерни свет брутално место којим управљају дилетанти и циници, данас делује далеко убедљивије него у време када је он настао. Можда је дошло време да се, више од педесет година након његовог првог објављивања, са „Аланом Фордом“ упозна и остатак Европе.

Заборављен у домовини, Алан Форд има култни статус у бившој Југославији
Алан Форд, италијански стрип с краја 60-их година о несретним тајним агентима који се боре против низа бизарних зликоваца, укључујући једног који краде сиромашнима да би дао богатима, замишљен је као сатира. Али поклоницима ширем некадашње Југославије, црна комедија с многобројним лупежима и варалицама чинила се као тачан опис њихове свакодневице.
Створен пре пола века из пера италијанских мајстора стрипа Лучијана Секија и Роберта Равиоле, познатих по уметничким именима Макс Бункер и Магнус, Алан Форд има култни статус на Балкану.
Радња је смештена у Њујорку и нуди разне критике на поједине аспекте америчког друштва попут немилосрдности капитализма или расизма. Међутим, стрип никад није преведен на енглески и није успео да досегне глобалну позорницу.
У Италији је његова популарност брзо изблеђела, али у Југославији је био инстант хит чији се утицај проширио поп културом и издржао тест времена па се нова издања редовно штампају.

Група ТНТ
Након распада СФРЈ у Србији накратко Алан Форд издавала краљевачка кућа Маверик. У Србији Алан Форд редовно излази једном месечно у издању издавачке куће Color Press Group из Новог Сада. Уредници издања за Србију били су Димитрије Бањац и Младен Урдаревић, данас познати као учесници популарног ситкома "Државни посао". Данас је главни уредник редовног издања Александар Андрић, а специјалног издања "Приче Броја Један" Јасен Кундалић. Централа групе ТНТ се налази у Њујорку, мада се са временом отвара и „подружница“ (филијала) у Лос Анђелесу, коју води Велики Цезар (прије сукоба са остатком групе) и мистер Ламп (послије сукоба са Великим Цезаром). У њој су и браћа Боба Рока. Иако већина епизода почиње и завршава се у „цвјећарници“, радња великог броја епизода се догађа и на другим мјестима, стварним или измишљеним. Нпр. у Ираку (епизода „Пустињаки блесак“), Бразилу (читав циклус), Парадору (пародији на латиноамеричке банана државе). Алан Форд је сиромашни плавокоси младић који је одрастао у сиротишту. Врло је наиван и добродушан, па га често искориштавају. Игром случаја и замене идентитета постаје тајни агент и члан групе ТНТ. Ова група, коју чине најразличитији ликови, решава бројне тајне задатке, редовно ризикујући сопствени живот. Међутим, од тога немају неке велике финансијске користи, већ су стално гладни и обучени у дроњке. Седиште групе ТНТ је цвећара на Петој авенији, а место радње град Њујорк. Вођа групе ТНТ је Број 1, старац у колицима и са дугачком брадом. О њему лично се не зна готово ништа. Он, међутим, има малу црну књижицу у којој се налазе подаци и греси из прошлости о свему и свакоме. Број 1 је изузетно шкрт, па све финансијске успехе групе задржава за себе, а својим људима даје тек мрвице. Често зна и испричати понеку историјску причу где се уз познате историјске личности, па чак и из давне прошлости, појављује и он лично.
Роберт Боб Рок је ниског раста и има велики нос. Због тога је врло искомплексиран и танких живаца. У вечној је свађи са свима. Има три брата, Тима, Тома и Тумба, који су раније били криминалци. Њихов отац је погинуо у пљачки банке, а мајка је погубљена на електричној столици.
Сер Оливер је Енглез и увек је у оделу, са полуцилиндром. Најспособнији је члан групе, али има незгодну навику да украде све што му дође под руку.
Грунф је проналазач који је у стању да за невероватно мало новца створи најразличитије направе. Ти изуми готово увек раде, али скоро никада онако како би требало. Грунф је немачког порекла, а његови преци су се презивали Грунт. Када су доселили у Америку, онда су то презиме „... из темеља променили у Грунф“. Грунф често носи мајице са најразличитијим натписима нпр. Тко лети вриједи, тко вриједи лети, тко не лети не вриједи или Боље частан узмак него нечастан пораз.
Шеф је некада био заменик Броја 1, а сада само спава у цвећари.
Јеремија је човек који болује од свих могућих болести и непрестано кука како ће умрети. Најбоља му је изјава: Имам чир на дванаестерцу који ће ускоро пријећи на тринаестерац!
Минует Макон је вереница Алана Форда која са њим ради у групи ТНТ (у цвећари). Лепа је и то користи као свој адут, али је врло храбра, одважна и реална. Увек охрабрује Алана и избавља га из разних невоља у које упадне током тајних задатака. Појављује се у каснијим бројевима.

РЕФЕРЕНЦЕ ИЗ СТРИПА
“Није важно учествововати, важно је победити.“
“Наоружај се и бежи.“
“Боље нешто од нечега, него ништа од ничега.“
“Ако желите да победите у трци, морате први проћи кроз циљ.“
“Не предај се никад, осим кад мораш.“
“Алане, беж’мо, њих је двојица, а ми смо сами!“
“Проклетство, овај зид је глатак попут глатког зида.“
“Ми ништа не обећавамо и то испуњавамо – странка истине“
“Овде почива онај кога више нема.“
“Овде лежим ја а стојиш ти, а било би боље да лежиш ти а стојим ја“
“Мене ће највише погодити моја сопствена смрт!“
“Боље бити богат него не бити“
“Доле они живео ја“ – графит на зиду
“Купите цвеће вољеној жени, али не заборавите и на сопствену.“
“Познати сицилијански одметник тврди да је све то плод полицијске маште.“
“Не веруј жени која лаже.“
“Ко хода не трчи.“
“Боље издати књигу него пријатеља.“
“Овђе лежи, не бежи јер није свежи.“ (епитаф)
“Можда по националности холанђанин, ал преци су му сигурно били французи.“
“За домовину ћу дати све, па чак и нокат.“
“Улаз слободан, излаз се наплаћује.“ (напис над биоскопом)
“Хало, Бинг, како брат? Украо ауто, а онда му га мазнули на првом паркингу? Каква времена…“
“Уделите сиротом старцу без ногу који нема новца ни ципеле да купи.“
“Ко лежи, не бежи.“
“Боље тактички помак него крвави пораз.“

Стрип у савременом добу: од уметности до учила
Према стрипу свако од нас хтео то или не заузима одређени став. Он нас прати од детињства, преко школе, до породичног окружења. Данас га сваког дана срећемо чим отворимо било који дневни лист или забавни часопис. Стрип се не служи речима и реченицама којим би потакнуо дух читаоца, већ се служи директним приказивањем мотива, ликова и ситуација путем слике.
На много је различитих начина стрип утицао на општу културу света.
Пабла Пикаса је у Француској пријатељица Гертруда Стајн снабдевала стриповима и он је у њима налазио инспирацију за неке своје слике, једна од њих је „Франков сан и лаж“ (1937) која се данас налази у Метрополитен музеју.
Поп-арт шездесетих година XX века апсорбује неке форме и симболе стрипа зарад неких индивидуалних циљева. Енди Ворхол, Мел Рамос, Реј Јошида, Рој Лихтенштајн су радили инспирисани стрипом.
Рој Лихтенштајн би неку драматичну сцену исекао из стрипа, направио копију у боји, увећао, поново је нацртао на великом платну и обојио. Резултат је био велика слика која је изгледала скоро исто као исечак из стрипа. Тако је преносио своје визије на платно.
Мислим да је Јапан једина земља у којој продају стрип у милионским тиражима. Тамо се манге праве за домаћице, за запослене, за децу, за сваку циљну групу посебна манга. Од европских земаља само у Француској и Шпанији постоји добро тржиште, док у Немачкој, у односу на број становника, и није тако развијено тржиште стрипа.
У Србији постоје сјајни аутори и издавачи стрипа међу којима су: Весели четвртак, Даркњоод, Комико, Сyстем цомицс и многи други.
Многи ће рећи да је стрип површно средство за забаву. Ах, како само греше! Етикетирањем стрипа шундом занемарују се његове бројне могућности. Мада изложен запостављању, стрип полако и сигурно добија на важности.

Иронично, у новом веку библиотекари у великој мери популаришу, препоручују стрип својим читаоцима, и то фантастично успева
Баш би било сјајно видети стрип на часу и то на клупи а не испод клупе, онако како смо ми читали Блуберија, Загора, Мандрака, Марти Мистерију…У јеку данашњих расправа о промени школског програма и у очекивању тог светлог догађаја, ево размишљања на ту тему.
Стрип је једна од мојих омиљених тема и сматрам га књижевним поџанром (знам да звучи претенциозно и нетачно, али „де густибус нон ест диспутандум„).
Савремено образовање нуди деци 21. века бројне примере учења скоро свих наставних предмета кроз употребу стрипа. Ученици би тако лакше разумели правописна правила, дијакритичке знаке, синтаксу, математику, географију. Школски предмети су прилично озбиљни, а тек књижевност! Да пробамо онда бар да обавезну лектиру приближимо ученику.
Ако направимо паралелу између уџбеника од пре тридесетак година и ових данашњих, можемо слободно приметити да се ови данашњи уџбеници могу и форматом и садржајем пре назвати стрипом него уџбеником. Унутрашњост уџбеника је шарена, страна А4 формат, цртежи преко целе стране, мало текста…јел’ да личи на стрип?
Стандарди о квалитету уџбеника из Закона о уџбеницима се односе на садржај и остала педагошко-психолошка, дидактичко-методичка и бројна друга својства приручника и лектира. Ако је стандардом прописано да “графичко-ликовна опремљеност уџбеника буде одговарајућа и функционална”зашто онда да стрип не буде помоћно наставно средство?
Наравно, без потпуног читања нема ни потпуног разумевања дела ни писца, али стрип може помоћи у савладавању наставног градива јер нуди визуелно саопштење оног што је написано.
Стрип већ од првог разреда
Данас се у земљама Европе, код нас још не толико, све више користе стрипови у форми сликовнице да представе различите наставне садржаје који ученицима задају највише муке (нпр. граматику или математику). Ако дете не може да учи на начин на који га учимо, можда би најбоље било да ми научимо начин на који оно учи.
Кад питате основца да ли воли да чита стрип, одговара: “Волим стрипове јер су забавни и смешни” или “Волим их читати јер су краћи од књиге„, “Зато што не морам да читам на силу…”.
Многа истраживања показују да највеће задовољство приликом интерпретације дечје приче пружа ликовни израз.
У настави читања у другом разреду на пример могу се користити графички предлошци. Тада се слика повезује са речју јер је игра још неодвојиви део дана и живота. Уиграни тим: слова и речи + иконични знаци у маленом уму буди успаване таленте.

Пола века Алана Форда: Да ли се фордовски хумор задржао у Србији
Није лак задатак издржати тест времена од пола века, нарочито када је реч о стрипу, медију чија се публика мења генерацијски и жанровски.
Али италијански стрип Алан Форд, аутора Магнуса и Макса Бункера, овог маја слави велики јубилеј - 50 година од првог објављивања.
На киосцима широм Југославије, овај хумористички стрип појавио се три године после италијанског издања, 1972. године.
И врло брзо је стекао статус култног, који је - судећи по одомаћеним придевима „аланфордовски" или скраћено „фордовски" - задржао и данас.
Тајни рецепт
Биполарни свет који је Алан Форд тако сјајно осликавао и позиција Југославије као земље несврстаних у специфичном историјском тренутку, свакако су допринели његовој популарности.
Међутим постоји још једна ствар, бисер Алана Форда због којег су читаоци тако халапљиво гутали овај стрип - хумор.
Често црн, сатиричан и препун ономатопеја - ПУФ, КНИФ, ПАНТ - хумор овог стрипа је код читалаца изазивао нападе смеха.
„Алан Форд: „Балкан је свету дао документарни надреализам"
Интервју петком: Загору је неопходна промена
И док се они старији са носталгијом сећају најбољих фора, крилатица преводиоца Ненада Бриксија, питање је како Алана Форда доживљавају млађи читаоци.
Шта о овом стрипу мисле читаоци који имају година колико и њихове старије „колеге", љубитељи девете уметности, када су се први пут „навукли на Фордаћа".
„Више лежи старијим генерацијама"
Данило Оташевић, двадесетједногодишњи студент филозофије, каже да од стрипова чита „мање-више све".
На том читалачком путу није могао да заобиђе Алана Форда. Као млађи је прочитао педесетак бројева, да би у скорије време прочитао првих 100.
„Алан Форд је један од најлегендарнијих стрипова у државама бивше Југославије, али мислим да више лежи интересовањима старијих генерација", каже Данило за ББЦ.
Иако сматра да овакав хумор недостаје данашњим стриповима, није сигуран да би га данас баш свако схватио.
„Неке форе се могу примењивати и на садашњи живот, али се хумор углавном своди на претходних четресетак година."
Како је понуда стрипова данас много већа него у време бивше Југославије, Данило каже да се ретко враћа Алану Форду.
„Сматрам да га је мало прегазило време, али у недостатку хумористичког стрипа, купим понекад нови број колор издања."
„Довољни су Суперхик и група ТНТ"
Милош Стојић има 12 година и рођен је у деценији када слава Алана Форда полако бледи.
Ипак, захваљујући љубави према стрипу коју му је пренео отац, Милош је успео да се докопа једног примерка - првог броја Групе ТНТ.
И истог тренутка се „навукао".
„Почео сам да читам и одмах ми се допао", каже за ББЦ Милош, вероватно најмлађи фан Алана Форда на свету.

Цртање стрипова као посебна врста уметности
Стрип као девета уметност постоји од давнина и прати сваког од нас још од детињства. Данас се стрип сматра врстом уметности и смешта се у категорије ликовне, књижевне и драмске врсте уметности. Међутим, постоје и они теоретичари који се не слажу са тим и стрип сматрају наративном, али не и књижевном формом.
Оно што је сигурно је да стрип срећемо сваког дана када отворимо новине или неки забавни магазин. Стрип је прича представљена низом слика праћених текстуалним дијалогом и објашњењем. Данас постоје стрипови који су само у сликама, без додатног текстуалног објашњења.
Стил стрипа се мењао, а највећи утицај имала је омладина која је кроз различите публикације увела авангарду у стрип. Постоји више жанрова стрипова: научна фантастика, фантастика, суперхероји, вестерн, хорор, еротски, пустоловни, криминалистички и комични стрипови.
У даљем тексту ћете имати прилику да се упознате са цртањем стрипова као посебном врстом уметности.
Стрип као надахнуће великим уметницима
Велики уметници су још као деца правили чуда. Неки од њих су инспирацију за своје радове и дела налазили у читању стрипова. Снабдевали су се стриповима, копирали слике и на тај начин крочили себи пут у свету уметности.
Пабло Пикасо је надахнуће и идеје налазио управо у стриповима. Гомиле и гомиле стрипова је прошло кроз његове руке. За слику Франков сан лажи из 1937-е године која се налази данас у Метрополитен музеју инспирацију је нашао управо у стрипу, као и за многе своје слике.
Амерички сликар Рој Лихтенштајн је радио тако што би исекао неку сцену из стрипа, направио копију у боји, увећао и затим поново нацртао на великом платну и обојио. Тако је преносио визије на платно.
Средство за забаву или уметност за себе?
Многи на стрип гледају као на површно средство за забаву, уметност резервисану само за децу. Етикетирањем стрипа занемарују се његове бројне вредности.
Иако је, рекли бисте, занемарен, стрип полако добија на значају и важности. Наиме, стрип је постао поље академског изучавања. Професори уметности, као додатну литературу својим студентима дају управо књиге које говоре о стриповима.
Народна библиотека Србије, као једина национална библиотека у региону, сврстала је графичке новеле и стрипове у посебну збирку са посебним сигнатуром. Велика и значајна збирка стрипова се чува у библиотеци и доступна је свакоме ко се интересују за ову врсту уметности.
Стрип у свету и код нас
Јапан представља колевку стрипова. Најмлађи и највећи центар стрипа налази се управо у Јапану. Познати јапански стрипови манга чине 40 посто укупног штампаног материјала у држави. Месечно излази између 350 и 500 нових стрипова и стрип магазина. Најпознатији аутор у Јапану је Осаму Тезука који је написао стрипове Астро бој и Блекџек.

Од мноштва ликова који се појављују у том стрип серијалу, издвојили смо само оне водеће личности, били оне позитивне или негативне.
Више од 2.000 љубитеља Алан Форда је учествовало у анкети, а омиљени јунак из стрипа Алан Форд је Боб Роцк са 30.34% гласова, прате га Грунф са 22.71% гласова и Сир Оливер са 22.41%.
Остатак резултата: