Author: Milica Antic

Т
Из бурета
у свет

Х
ОШ „Краљ Петар I“
Ниш
Аутори
Аутори: Јана Антић VI1
Тара Радомировић
Ива Милићевић
Филип Милићевић
Хана Цветковић
Маша Михајловић
Ментор: Снежана Савић

Садржај:
Ко сам, шта сам;
Храбро детињство;
Младост;
Стари дани.

Ко сам, шта сам?
Исидора Секулић рођена је 16. 2.1877. године у подножју Титалског брега. Родитељи су јој били Данило, варошки капетан и Љубица, а браћа Предраг и Димитрије. Детињство је провела у Земуну, Риму и Новом Саду. Била је прозни писац, есејиста и прва жена академик. Докторирала је 1922. године и била је први председник Удружења писаца Србије.

Храбро детињство
У Новом Саду похађала је ,,Вишу девојачку школу“. У Сомбору се школовала на ,,Српској препарадији“. Као дете у школској торби, долазећи кући,налазила је поруке подсмеха, своје карикатуре и све се сводило на то да се прави важна. Деца из одељења су је гледала другим очима. Сматрали су да је штреберка, а њој то уопште није пријало. Трудила се да избегне туђе присуство и увек је била усамљена. Њен однос са родитељима био је јако компликован.

Када је Исидора била беба изгубила је своју мајку.То јој је јако тешко пало када је дошла у ране године пубертета. Живела је са оцем и браћом и због тога није имала на кога да се ослони. Када је схватила да је одбачена од свих, било јој је потребно нешто да је усрећи, а то је било њено тајно буре. У забаченом делу дворишта, Исидора је нашла поломљену бачву. У њу је пренела разне ситнице, офарбала је и тако је улепшала њено тајно место. Тако је настало њено чувено дело
,,Буре“.

Младост
У младости, Исидора је била заинтересована за психологију и разне друге науке. За време окупације 1915. и 1941. године, проводи време у Србији, повучена, а тек касније, крајем Другог светског рата активније се укључује у јавни живот.
Исидорино значајно дело ,,Хроника паланачког гробља“, настало је након смрти њеног оца Данила, а затим и смрти њене браће. Људи кажу да су је на гробљу често виђали. Временом је упознала гробара Николу, који јој је причао о животима људи који су ту сахрањени. Све те приче је записивала и тако је настало њено чувено дело.

Стари дани
Након толико дивних дела Исидоре Секулић, стигло јој је писмо од Јована Секулића. То писмо, уствари, била је Јованова критика Исидориних дела. У критици је писало да Исидора има маглу у глави и лед у срцу. Након ове критике Исидора дуго није објављивала своја дела. Нико се од писца није сложио са критиком. Исидора је почела да објављује две године пред смрт.
Исидора се удала за пољског лекара Емира Стремичког, који је врло брзо преминуо.Исидора је његову смрт јако тешко поднела и више се није удавала нити је имала деце. Преминула је 5.4.1958. године.

Ј Царско достојанство језика
Есеј је књижево-научна врста у којој се на литерарни начин обрађују научне, уметничке и културолошке теме.
Исидора Секулић је своје ставове и запажања најбоље изражавала у есејима. Она је улазила у срж српског народног говора и сматрала језик „ културном смотром народа“. За Исидору Секулић је завичај тамо где се други људи разумевају до дна и до краја оно шта кажу, до последег унутрашњег трепета разумеју и шта их боли и шта им је драго. Она је писала о српском народу који се сели у крајеве где се српски говори и где се разумеју и досељеници. Језик је за њу нешто најдрагоценије што један народ може да поседује и не сме никад не заборави. Речи су представљале објекте као за сликара фигуре које ређа по платну.

Као највишу духовну вредност народа, она истиче народни језик наш. Језик свира, језик слика, језик куће гради.
Шта је за вас највиша духовна вредност народа?
Есеј Исидоре Секулић ме је подстакао и убедио да је језик нешто до чега ми је много
стало, нешто што треба да негујем и да се према њему односим достојанствено. Без обзира колико будем језика говорила у будућности, увек ћу се најбоље споразумевати на свом матерњем језику и увек ће ми бити у срцу. Верујем да су читаоци есеја Исидоре Секулић заволели свој језик и разумели значај језика једног народа и да се све може изгубити као град, као земља, али се језик не сме изгубити.